PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
Minulý týden začal rande Kennyho a Risako.
Navštívili dodavatele kávy a dali si oběd v kavárně.
Risako řekla, že díky Kennymu se cítí žensky.
Dokonce od něj dostala i kávová zrnka.
Proč jsme se museli dívat na jejich flirtování?
- Bavila ses, ne? - Ano, velmi.
I ta polévka byla skvělá.
- Byla naprosto vynikající. - Jo.
- Polévka z mušlí. - Tak dobrá.
- Kenny byl té noci docela opilý. - Ano.
- Ani se mi nechce zítra hrát. - Ale ne...
Haruce se jeho chování nelíbilo.
Viděla jsem tě hrát a líbí se mi, co děláš,
takže když jsem tě slyšela tak mluvit o své práci...
- Rozumím ti. - Nelíbilo se mi to.
Jsem součástí skupiny, ale cítím,
že ve skutečnosti chci hrát jinou hudbu.
Naše koncerty mě už nebaví.
- Teď již víme, jak se skutečně cítí. - Chápu ho.
Ještě jsme neviděli, že by se projevil tak zranitelně.
Zítra mají Kaori a Shohei rande v Chawari.
Myslím, že je v pořádku mít
více zájmů.
Z mého úhlu pohledu to ale vypadá jako pokračování univerzitních klubů,
jako koníčky...
Podle toho, jak na tyto poznámky zareaguje, Kaori může ztratit zájem.
Shoheiův postoj je takový, že se nechce vázat. Nechápu to.
Přesně.
- Myslím, že máš pravdu. - Ano.
„Vášnivě nevázaný“, to je pro mě matoucí postoj.
Nicméně když takto bude žít dvacet let,
mohl by se z toho stát životní styl.
- To je dost možné. - To ti říkám.
Mezitím, zatímco se tohle všechno událo...
Ruka se přiznal, že ho nyní zajímá Kaori.
Hluboce ji respektuji.
- Kvůli její práci... - Opravdu?
Zajímalo by mě, jakým směrem
se bude její život ubírat do budoucna.
Řekl, že „si uvědomil“, že se mu líbí,
ale je prostě nervózní, protože ztrácí popularitu.
- Dva lidi o něj naráz ztratili zájem. - Na dovolené na Hokkaidu,
si uvědomil, že ty dvě o něj ztrácí zájem.
A tak si řekl: „Co teď udělám?“
A vybral si Kaori, protože je jediná, kterou zatím nepozval na rande.
Ale jeho důvody zněly upřímně, respektuje ji kvůli práci.
- Kvůli její práci. - To mu došlo na Hokkaidu?
Během těch dvou nocí a tří dnů?
Vymyslel to tak, aby to znělo přesvědčivě.
Nebo se snad mýlím?
Ruka, snažící se získat srdce někoho o osm let staršího, bude...
- Miluju to. - ...zajímavá podívaná.
Nyní jsou tu dva trojúhelníky.
Bude záležet na tom, s kým se bude cítit bezpečněji.
Máš pravdu. Nyní je hodně vystresovaná,
protože musí řešit problémy Haruky a Risako.
- Ocitla se mezi nimi. - Přesně.
Mezi nimi!
Jako by byla v krabím klepetu.
- Zajímavé. - Nemilosrdné sevření krabího klepeta.
- Kaori je přímo v tomto sevření. - Přišel jsi na to!
- Tohle přece nedává smysl. - I metafora Torichan dává smysl.
Její šaty s kraby nesouvisí.
Opravdu pochybuji, že by krabi měli hlubší význam.
- Tohle je to jádro pudla. - Pevně sevřená klepetem.
Budu očekávat omluvu, až budou spokojeně jíst kraba a nic se nestane.
8. TÝDEN
- Jsme tu. - Ano.
- Podívej, Tora-san. - Ano!
PÁNSKÁ PASIVITA
Kdo že je na té soše?
SHIBAMATA, TOKIO
To musíš vědět.
- Netuším. - To je Sakura.
- To jsi věděla? - Ne, píše se to tady.
„Sakura říká sbohem.“
- Tora-san vypadá úžasně. - Že ano?
Jeho oblečení má zvláštní velikosti.
- Je hezky oblečený. - Elegantně.
Můj článek by měl být o místech, která zaujmou hlavně ženy.
- V Ginze? - Ano.
Takže něco bez turistů.
Ano, myslím, že tradičnější pohled bude mít lepší ohlas.
Souhlasím.
- Podívej na to. - Páni.
SHIBAMATA TAISHAKUTEN
Tohle je ono, Taishakuten.
Podívej na ty detaily na této straně.
To je něco!
- Jak se jim to do toho podařilo vytesat? - Šílené.
Podívej.
- Páni. - Podívej na tu borovici.
Podle všeho tu je i jedna velmi slavná borovice.
- Chceš drobné? - Ne.
Dary jsou údajně v pořádku.
Opravdu? Můžeš lidem dávat peníze?
Pokud to není půjčování.
Co tím myslíš?
Později mi za to nemůžeš poděkovat a vrátit mi je.
- Rozumím. - Alespoň tohle říká má máma.
- Tohle místo jsem chtěl vidět. - Yamamoto-tei.
YAMAMOTO-TEI
Slyšel jsem, že tam je krásná zahrada.
Opravdu?
- Koukni. - Páni.
Ty zvuky jsou tak uklidňující.
Tohle je úžasné.
- Cítím léto. - Já taky.
Připomíná mi to dům mé babičky v Šizuoce.
- Vypadá takhle? - No, už tam nemá rybníček.
Býval tam malý vodopád podobný tomuhle.
- Tvá babička měla u domu vodopád? - Vlastně ne vodopád.
- Byl to spíše pramínek, ale už tam není. - Aha.
- Napadlo mě pro ten článek... - Ano?
Chtěl bych tam mít i kresby.
Samozřejmě bychom ti zaplatili. Chtěla bys vytvořit
- nějaké ilustrace pro můj článek? - Jasně.
Chtěla jsem ztvárnit Ginzu, takže se to hodí.
To by bylo skvělé. Promluvím s vydavatelem.
Budu ráda.
- Díky. - Ať ti chutná.
Ledová mačča.
Máš pro svůj článek dobré materiály?
Duchovní místa a...
Duchovní místa a asijské sladkosti.
- Máš fotky? - Zapomněl jsem fotit!
Vždy na to zapomenu.
Už nic nezbylo.
- Bylo to krásně barevné. - Bylo to krásné.
Co kdybys to tedy nakreslila?
Můžu si zkusit vzpomenout na části, které jsme už snědli.
MEGURO, TOKIO
CHAWARI
- Dám si pivo. - Já také. Nepasterizované.
- Děkuji ti za dnešek. - Výborné.
- Díky za pozvání. - Díky.
- Skvěle jsem se bavila. - To rád slyším.
Tušíš, o čem budeš psát?
Ano! Myslím, že to bude skvělý článek. Musí být.
Takže, tvůj upřímný názor na práci...
Jak to říct?
Já...
Řekni to tak, jak to cítíš.
Dobře, budu se snažit být upřímná.
- Řekni mi, jak to cítíš. - Upřímně...
Mám pocit, že se pouštíš do mnoha věcí
jako by to byly koníčky, které zkoušíš na vysoké škole.
Přijde mi, že by sis vybral jeden, kdybys věděl, který bude úspěšný,
ale na místo toho si necháváš všechny možnosti otevřené.
Zajímalo by mě, zda jen čekáš, jak se to vyvine,
nebo zda máš ještě jiné plány. Neříkám, že mít více zájmů je špatné.
Chci být úspěšný ve všem, co dělám.
- Ve všem? - Ano.
Na začátku jsem opravdu pochybovala,
zda jsi dost motivovaný, abys něco z toho dotáhl do konce.
Zda máš elán zvládat všechny ty věci naráz.
I Haruka se mě na to ptala.
Čeho bys chtěl v životě docílit?
Chtěl bych...
- Nemám jasně vymezené kariérní cíle. - Aha.
Ale...
chtěl bych vydělávat dost, abych mohl uživit rodinu.
Nechtěl bych dostat svou rodinu do těžké pozice.
A chci mít dost, abych mohl každou noc pít.
Takový život by mi vyhovoval. Nemám žádné konkrétní kariérní cíle.
Mé cíle se týkají založení rodiny.
- Takto to opravdu cítíš? - Ano.
Co se týče kariéry, nemám žádné velké cíle.
KAORI WATANABEOVÁ ILUSTRÁTORKA
HEREC
HARUKA OKUYAMAOVÁ HEREČKA
MUZIKANT
RISAKO TANABEOVÁ FITNESS TRENÉRKA
ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
SHINSEN, TOKIO
Dnes je plážové počasí.
- Že? - Ano.
- V bazénu je voda, že? - Ano.
Ale je docela hluboký, že ano?
Je velmi hluboký. Měli bychom si pořídit nafukovačky.
- A prostě na nich plavat. - To zní dobře.
O čem se vy dvě nejvíc bavíte?
- Nahoře? - Ano.
- Moment. - Takže...
Mluvíte o klucích?
- O klucích? - Ano.
Ano, mluvíme.
- Přidej se k nám. - Ano!
Ano, měla bych.
Není to tak, že bych se tomu vyhýbala.
Vím, že každý má někoho, komu se rád svěřuje.
Proto jsem se k vám nepřipojila.
Není to tak,
že bych vyzvídala a potřebovala vědět, o čem se bavíte.
Takto jsem k tomu přistupovala. Ale chtěla bych se tě zeptat na pár věcí, Haruko.
- Copak? - Neměla bych mluvit tak formálně.
V poslední době trávím
- více času s Kennym. - Ano.
Myslím, že je atraktivní.
Pokud to cítíš stejně, nechtěla bych...
chodit kolem horké kaše.
Žijeme v domě společně
a zdá se mi divné nepodělit se navzájem o své pocity.
Takže si myslím, že je Kenny atraktivní,
a chtěla bych ho zvát na rande i do budoucna.
- Chci být ohledně toho upřímná. - Aha.
Nechceš přemýšlet, zda je v pořádku
zmínit něco o Kennym, když o tom budeš chtít mluvit.
- Chápu. - Ano.
- To jsem prostě já. - Mně je zase
nepříjemné mluvit o takových detailech.
Ale...
Není to tak, že bych se záměrně držela zpátky.
S Kaori se dá dobře bavit. Je starší a zdá se být nohama na zemi.
Ale my dvě žijeme jinak
a také máme jiné názory.
Abych byla upřímná, kvůli tomu si udržuji od tebe trochu odstup.
Nejsem si jistá, jak s tebou komunikovat, takže jsem se vyhýbala přímé konverzaci.
Jen těžko se s tímto odstupem srovnávám.
Chápu.
Řekněme, že nám všem se líbí Kenny.
Byly bychom schopné se o něm otevřeně bavit?
- Ne. - Nevadilo by mi to.
- Opravdu? - Ale...
neuvažovaly byste nad tím, co všechno můžete říct?
Nevím. Asi bych to zvládla.
- Já bych nemohla. - A tady se obě nejvíc lišíte.
Nemohla bych mluvit o tom, jak skvělé bylo rande s Kennym,
kdybych věděla, že k němu něco cítíte.
Nechlubila bych se tím, kdybych věděla, že se nám oběma líbí.
Prostě o tom chceš mluvit, že?
Je zvláštní o tom nemluvit, když víme, že se to stejně děje.
Žijeme společně, nemůžeme to skrývat.
- Tohle si myslím. - Ano.
Podle mě jste obě otevřené, ne?
Je to možné. Nejsem si jistá.
Ano, nikdy jsem neměla v úmyslu něco skrývat.
Ale nemám důvod dělit se o své úmysly.
Takto to je pro mě přirozené.
Ale když už o tom mluvíme,
bude asi jednodušší takové konverzace absolvovat.
Ano...
Dobrou chuť.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
Jaké bylo tvé včerejší rande, Kaori?
To bylo nečekané.
Vzpomínám si, že ses ho chtěla zeptat na jeho kariérní cíle.
Nejvíc mě zajímalo,
zda má nějakou představu, kam směřuje
a zdá se mi, že nejvíce ho motivuje rodina.
Kariéra pro něj rozhodně není hlavní prioritou.
Zajímavé.
Preferuje stabilní rodinný život před kariérním úspěchem.
Opravdu?
Když jsem se ho zeptala, jak by vypadal jeho ideální život,
takhle odpověděl.
Naplánovali jste si další rande?
Shohei na začátku řekl, že má o tebe velký zájem.
- Zajímalo by mě, zda se něco změnilo. - Nejspíše to vidí stejně.
- Upřímně řečeno pochybuji. - Myslíš?
Myslí si, že jsi roztomilá.
To řekl.
- Ano. - Ostýcháš se?
Vůbec ne.
Prostě mám ze včerejška pocit, že tomu už tak není.
Nezdá se mi, že by ke mně něco cítil.
- Myslíš? - Hádám.
Dobře.
Nechtěla bys vědět, co doopravdy cítí?
Samozřejmě, že ano.
Myslela jsem si to. Přistupuješ k tomu opatrně.
Moc ráda bych znala pravdu.
Také si myslíte, že by kluci měli být aktivnější?
- Co? - Souhlasím.
- Nemohou být asertivnější? - Kluci? Skoro se nenamáhají.
Flákají se.
To my je neustále někam zveme.
- Cítím se kvůli tomu nedoceněná. - Souhlasím.
- Zajímalo by mě, jestli je přitahuji. - Mě taky.
Pozval Kenny některou z nás na rande?
- Nikoho? - Ne.
Kenny je z nich nejméně asertivní.
Někdo vždy učiní ten první krok a on souhlasí,
ale nikdy pozvání neopětuje.
Necítím z něj velkou vášeň.
Mé nadšení ze vztahu a budoucnosti
- ochladne, pokud to není vzájemné. - Souhlasím.
Vynaložily jsme na to spoustu času a energie.
Já vím. Mám chuť se na to celé vykašlat.
- Necháme toho. - Počkáme, jak zareagují.
To zní dobře.
Vztah není jediným důvodem, proč tam jsme.
- Pravda. - Ale je to skličující.
- Špatně se o tom mluví. - Je to ošemetné.
Dává smysl, že Ruka není asertivní.
Ale Kenny je zkušený třicátník.
To je pravda.
Myslela jsem si, že bude mužnější
- a častěji převezme iniciativu. - Já taky.
První den řekl, že chce vztahy řešit otevřeně.
Proto jsem si myslela, že bude asertivnější.
- Že? - A překvapivě dělá přesný opak.
Byla to lež. Není vůbec motivovaný.
Nebo možná...
prostě nejsme jeho typ.
Pokud se chce oženit,
není pro něj tato show jen ztráta času?
Pokud zůstane, nenajde si přítelkyni, pokud to nebude
jedna z nás.
- Tohle si myslím. - To je pravda.
Je jednodušší to držet svisle.
Dobře.
- A teď konečně můžeme vyrazit na prkno! - Ano.
Díky.
- Zašpiníš podlahu. - Promiň.
- No, co už. - Jo.
Dnes jsme se o vás bavily s holkama.
Všechny jsme se shodly, že tebe se to netýká.
- Netýká se mě to? - Co se ho netýká?
Že si nemůžeš pomoct.
Že tvé chování v tomto případě dává smysl.
- S čím si nemůže pomoct? - Co tím myslíš?
Vysvětlíš nám to?
Řekl jsi, že nejsi zvyklý bavit se se ženami.
Ačkoliv kdo ví, jestli je to pravda?
- Ale tohle jsi o sobě tvrdil. - Ano, na začátku.
Správně. Takže to tě omlouvá.
Začínáme se litovat,
protože vy nechcete
přebrat iniciativu.
- Litujete se? - Nebo spíše...
Myslíš tím, že kluci nejsou asertivní
- nebo to na vás nezkouší, že? - Přesně.
A všechny jsme se shodly,
že kvůli tomu máme chuť to vzdát a dál se už nesnažit.
Řekl bys to, prosím, i Kennymu?
- Řeknu. - Dobře.
Tohle by se nemělo vynucovat, takže to asi nemá smysl.
- Jsem rád, že jsi to řekla. - Jo?
Nechceme vás tři nějak ostře kritizovat.
Rozumím.
- Spíše... - Chtěly byste, abychom více komunikovali?
- Chtěly bychom, abyste nás častěji zvali. - O tom to je.
Bavily jste se o našem včerejším rande s Kaori?
Ohledně toho...
Řekni mi, co si myslela o naší návštěvě Shibamaty.
Řekla, že se dobře bavila, ale také...
cítila, že se ti nelíbí
a kvůli tomu byla trochu smutná.
- Zopakuj to prosím. - Cítila, že o ni nemáš zájem.
- Co tím myslíš? - Kolik jsi jim toho řekla?
- Moc ne. - Pamatuješ, jak jsi ji pozval
- tu první noc? - Ano.
Chce vědět, jak vnímáš to, co jsi řekl.
I já bych to chtěla vědět, kdyby mi toto řekl kluk hned po našem seznámení.
Kdybychom spolu trávili čas i poté, rozhodně bych o tom přemýšlela.
Zajímalo by mě, zda se ti stále líbím a co si o mně myslíš.
Chtěla bych vědět, co ke mně cítíš.
Přemýšlí, zda má od toho očekávat něco víc,
nebo zda to bylo chvilkové poblouznění.
Rozumím.
To jsem chtěla vysvětlit.
Začíná nás unavovat to, že veškerá iniciativa je na nás.
Ano, vynakládáme spoustu energie a zveme vás,
ale moc toho na oplátku nevidíme. Nebo...
Chtěly bychom, abyste nám to oplatili.
Víme, že jsi stydlivý, ale rády bychom šly,
kdybys nás pozval ven, i když to pro tebe může být těžké.
Chtěly bychom vás lépe poznat.
Já osobně se cítím trapně, že tohle říkám.
Proto jsem předtím nic neřekla.
- Chtěly... - Tohle jsme neměli dopustit.
Chtěly bychom se více družit, nejen jako skupina,
ale i osobně.
- Rozhodně chceme častěji chodit ven. - Chápu.
Jdeme ven prvního, že?
Půjdeš?
- Řekl jsem ti, že mám volno. - Opravdu?
- Možná jsem byla opilá a zapomněla jsem. - Můžu jít.
Kam že jsme to měli jít?
- Na Kennyho koncert. - Dobře, půjdeme tam.
Dobře, půjdu rád.
Jdu do koupelny.
Změním se.
- Změníš? - Ano.
Jsem sám sebou trochu znechucený.
- To neříkej. - To je moc tvrdé!
Opravdu?
Připadám si zženštilý.
Stává se ze mě typ člověka, který nesnáším.
Opravdu?
Obzvláště starší dámy ti to prominou kvůli tvému věku.
Rozumí tomu, že jsi velmi stydlivý.
Abych řekla pravdu, moc tomu nevěřím.
- Jsi na Ruku moc tvrdá. - I já si to myslím.
Ale radši tohle, než aby mě někdo omlouval.
- Nechci být považován za zvláštního. - Chápu.
Chovej se ke mně stejně jako ke Kennymu.
- Jako ke Kennymu? - Ano.
Asi půjdu nahoru.
- Půjdeš nahoru? - Asi ano.
Přemýšlel jsem...
- chtěl bych začít malovat. - Aha.
- Chci si nakoupit kreslící potřeby. - Dobře.
S Kaori.
Ale ještě...
Na tomhle musím rozhodně zapracovat, ale...
těžko hledám slova, co říct.
- Chápu. - Abych vyjádřil, že bych chtěl kreslit.
Kaori také zmínila,
že s tebou nestrávila skoro žádný čas.
A že si není jistá, jak by se s tebou mohla více sblížit.
Co teď dělá?
Kaori?
- Pracuje na svém laptopu. - Dobře.
Aha...
To byl ale skvělý rozhovor.
- Velmi dobrý. - Dámy se do toho umí obout.
Ale vůbec ne. To nebylo nějak tvrdé.
- To je asi běžné téma u studentů. - Vážně?
Něco takového byste zaslechli na dámských toaletách na večírku.
„Co se to děje s tím klukem uprostřed?“
- „Když jsem si objednal mentaiko... - „Je hrozný.“
...proč by si objednal vejce mentaiko dashimaki?“
„Rozhodně. Kdo by něco takového udělal?“
- „Nepřijatelné.“ - „K čemu dvě mentaika?“
Všichni jsme si mysleli, že Kenny je žádaným zbožím a suverénně vede,
- ale jeho pozice je náhle v ohrožení. - Z ničeho nic.
- Ano. - Tak náhle.
- To je běžná past. - A ani to ještě neví.
A také jsem myslel, že se Kaori přestane o Shoheie zajímat poté, jak uslyšela
znovu o jeho názorech na práci. Ale stále ji zajímá.
Netuším, čím ji po jejich posledním rozhovoru tak přitahuje.
Co to může být?
Asi jsou spolu kompatibilní.
Tohle je běžná chyba, kdy se bohaté ženě líbí nezajímavý chlápek.
Zajímavé.
Stává se to častěji, než si myslíte.
Myslela jsem, že ženy budou konfliktnější.
Ano.
- Ale sblížily se. - To jsem nečekal.
Ale Risako řekla, co si o té situaci myslí
a Haruka řekla, že má opačný názor.
Nakonec se neshodly.
Sblížil je až jejich stejný názor na Kennyho.
Jejich neshoda nebyla vlastně vyřešena.
Jedna chce jednat otevřeně, ale druhá ne.
Dokonce řekla,
že je jí nepříjemné mluvit o tom, co cítí.
- To je až moc. - Ano.
Je odvážné takto mluvit o někom, kdo má opačný názor.
Tímto způsobem vlastně předstírá, jako by tam Risako nebyla.
Se svými názory se svěřuje Kaori, jako by Risako neposlouchala.
Naplánuje svůj útok s pomocí Kaori.
Kaori musí zprostředkovávat všechny interakce. Obdrží zprávu a pošle ji dál,
- obdrží reakci a tu pošle znovu dál. - Taková dřina.
Je možné, že v Rukovi by mohla vidět zdroj útěchy.
Nalezne někdy Ruka odvahu přebrat iniciativu?
Vždy za někým jde, jen když si chce něco koupit.
Předtím chtěl motorku.
A teď chce potřeby na kreslení. Opravdu chce kreslit?
Asi potřebuje záminku, jak ji oslovit.
- Jinak by to měl těžké. - Nemá na to.
Protože je stydlivý.
Je pořád ještě dítě.
Už bychom měli upustit od té teorie, že je stydlivý.
Nepřijde mi stydlivý, když mluví se ženami.
Spíše bych řekl, že obecně není moc upovídaný.
- Často váhá. - Asertivita není jeho silnou stránkou.
Líbí se mu takovéto platonické doteky.
Ano.
Hádám, že to stále nemění nic na tom, že je ostýchavý.
Nejsi přesvědčený.
Má problém zahájit konverzaci.
Pokud ho někdo pošťouchne, pak už nemá problém se rozmluvit.
Ale dokonce i začít konverzaci s tím, že si chce koupit kreslící potřeby, je těžké.
Aha.
Nebyl jsi na tom stejně?
Je pro tebe snadné pozvat někoho na rande?
Zkoušel jsi to znovu a znovu,
a nakonec ses to naučil, že?
- Přesně. - Zval jsi lidi na večeři?
Jsem si jistá, že zpočátku mnohokrát selhal.
- Nepřekonal jsi tyto výzvy? - Ano, s podporou všech.
Na začátku jsi na tom byl podobně jako Ruka, že?
No, asi ano. Musím ho nesnášet, protože jsme si tak podobní.
- Podobní? - Počkat.
Čemu se tam smějete?
Nikdo si nemyslí, že jste si podobní.
- Scénograf si nemohl pomoci. - Neudržel se.
Společně s ním to Torichan rozhořčeně zopakovala.
Proč je to pro tebe tak matoucí?
Přemýšlím, jestli ostatní začnou být asertivnější.
- Doufám, že ano. - Kluci by měli být aktivnější.
Celý čas je s nimi jednáno jako s dětmi.
To je pravda.
Dotkne se to i Kennyho?
Nemyslím, že je ten typ, co se jen tak lehko změní.
- Máš pravdu. - Jedině pro něco, co opravdu chce.
Ruka je mladý a snadno ovlivnitelný, takže u něj je změna pravděpodobnější.
- Ta slova ho zasáhla. - Vypadal otřeseně.
„Stává se ze mě typ člověka, který nesnáším.“
Takže je možné, že se Kenny znovu stane tím nudným chlápkem?
Nezmění se a nikdy se nedozvíme, čeho chtěl dosáhnout.
To by se mi moc líbilo.
- Jsem doma. - Vítej.
- Šlo to dobře? - Čas si odpočinout.
- Jaký byl koncert? - Nakonec byl skvělý.
Ale byl na pláži a jsem spálený.
- Hodně svítilo? - Omlouvám se, pane.
Musíme probrat něco důležitějšího.
- Co tím myslíš? - Teď není čas
- řešit vaše opálení. - Proč?
Dámy nám řekly o svém dnešním rozhovoru.
Diskutovaly o nás.
Aha.
Unavuje je, že nás musí neustále zvát.
Máme být aktivnější.
Řekly, že pokud to tak chceme, že jim to nevadí.
Neřekly to přímo takhle, ale...
Bez ohledu na to, co uděláme dál, nevypadá to pro nás dobře.
Řekněme, že je chcete lépe poznat,
a tak je pozvete na večeři.
Ale pak tam nebude žádná vzájemná náklonnost.
Když je poté znovu pozvete, řeknou, že si s nimi hrajete.
Myslím, že chtějí, abychom je častěji zvali ven, ať už na rande nebo jen tak.
- Jen tak? - Ano, je to na nás.
Ale přesto...
se bojím, že si to špatně vyloží.
Proto jsem nikoho nezval.
- Všechny tři jsou krásné. - Ano.
- To jsou. - Chlapi jako my
to s nimi nemají lehké.
Bude to v pohodě. Neměli bychom se toho bát.
Asi ano.
Co jsi jim řekl, Ruko?
Aby se mnou nejednaly jako s mladším bratrem.
- Cože? - Chci, aby se mnou jednaly,
jako bych byl stejně dospělý jako ty, Kenny.
- Aby jednaly rovnocenně. - Jo.
Pravda. Risako tu konverzaci nezačala zrovna nejlépe.
- Řekla: „Ty jsi zvláštní případ, Ruko.“ - Přesně.
- To by se mi také nelíbilo. - Zaskočilo mě to.
Nelíbila se mi celá ta konverzace, která poté následovala.
- Chápu. - To se mi nelíbí.
Nevadí ti, když si promluvíme o naší konverzaci, Ruko?
- O čem? - Není to tajemství?
- Vůbec ne. - Chtěl jsem se tě na to zeptat.
Od té doby jsme spolu nemluvili.
Zaujala ho Kaori.
- Cože? - Chce ji pozvat na rande.
Ale bál se o mé pocity.
Chtěl jsi nejdříve zjistit, zda mu to nevadí?
- Nechtěl jsem zničit naše kamarádství. - To je milé.
- A co ještě? - Chci kreslící potřeby.
Jasně.
Prostě...
se mi líbí její práce a také bych chtěl zkusit kreslení.
Chtěl bych si jít nakoupit kreslící pomůcky...
- Tedy, potřeby. - Kreslící potřeby.
Ano. Chci kreslící potřeby.
Po tom všem, co nám řekly...
Ruko, prosím!
Chápu to.
Musíš hájit naši čest.
Zítra jdu ven s kočkami mé kamarádky.
- Možná se k tobě připojím. - Jsou super, že?
-I'll take tons of photos and send them. -What? Výborně!
- Musím si koupit nůžky na nehty. - Půjdeme brzy.
- Kdo je to? - Kaori, můžeš na chvíli?
- Jasně. - Dobře.
Nebo chtěl jít dovnitř? Asi půjdu ven...
- Chceš jít dovnitř? - Ne, mohla bys jít ven?
Ahoj.
- Promiň, že ruším tak pozdě. - To nic.
- Chtěl bych začít kreslit. - Dobře.
Ale nemám pomůcky... nebo jak se tomu říká...
Kreslící potřeby a...
- Chtěl by sis půjčit moje? - Ne.
- Chtěl bych si je jít koupit s tebou. - Jsem pro.
- Šla bys se mnou? - Samozřejmě.
Nemám ještě pracovní rozpis na další měsíc.
- Můžeme se pak domluvit na termínu? - Jasně.
- Šlo by to? - Ano, můžu kdykoliv.
Paráda.
- Chceš si koupit fixy, nebo... - Ano, a...
- také skicák. - Dobře.
Potřebuju plátno na mou další výstavu, takže to je skvělé načasování.
- Pojďme spolu. - Budu rád.
Díky za pozvání. Dej mi vědět, jak budeš mít čas.
- Ozvu se ti. - Díky.
- Dobrou noc. - Dobrou.
Vítej zpátky.
- Úplně jsem hořel. - Co tím myslíš?
Hořelo mi celé tělo.
Jak to šlo?
Naplánovali jsme společný nákup.
Byl jsi nervózní?
Strašně.
- Proč? - Proč?
Nemohl jsem...
- se pořádně vyjádřit. - Opravdu?
- Co tím myslíš? - Jak?
Začal jsem: „Ehm...“
Byl jsi příliš formální?
Ano a zapomněl jsem to slovo...
- „Potřeby“? - Ano a místo toho jsem řekl „pomůcky“.
Bez obav, vedl sis skvěle.
- Myslíš? - Hlavně když tě pochopila.
Dokonce jsem si naplánoval dopředu, co řeknu.
- Ale stále jsem se zadrhával. - Opravdu?
- Ale souhlasila, že? - Ano.
- Tvá práce je tedy u konce. - Myslíš?
Pokud pochopila, je to v pohodě.
Asi jen to nejzákladnější.
Asi ano.
Představuju si rande Ruky a Kaori...
Bude hezké.
- Souhlasím. - Ano.
Červenáš se.
Jsi úplně rudý.
- Mluvili jsme dole s klukama. - Řekli jsme jim toho hodně.
Nejsem si ale jistá, zda nás pochopili.
Myslím, že Ruka to pochopil.
Proto přišel pozvat Kaori, nemyslíš?
- Jo! - Ano, to je skvělé.
Velkým problémem je Shohei.
- Shohei byl v první den sexy. - Souhlasím.
- Opravdu byl. - Když tě pozval ven hned první den.
- To už je tak dávno. - Že ano?
Co se s ním teď děje?
Dobrá otázka.
DIVERCITY TOKIO PLAZA ODAIBA, TOKIO
H.L.N.A STŘEŠNÍ ZAHRADA
- Pojďme jezdit tam. - Dobře.
A jsme tu.
Tak do toho.
Kde mám začít? Kolik toho umíš?
Neumím vůbec nic.
Tak naskoč.
Začni pomalu a odraz se.
- Vidíš, jde ti to. - Opravdu?
- Dobře. - Ani se nehýbu.
Mnoho začátečníků nezvládá ani to.
- Opravdu? - Skvělá práce.
Jejda.
Dej nohu sem.
Chytni se mě touhle rukou.
Teď to zkus.
- Jde ti to skvěle. - Myslíš?
Jsi dobrá.
Teď ty.
- Jejda. - Skoro!
- Je mi horko. - Mám žízeň. Dejme si pauzu.
Takže jsi pozval Kaori na rande?
- Víš o tom? - Samozřejmě.
Byla jsem tam, když jsi ji pozval.
Myslím, že Kaori mě nebude brát vážně,
protože jsem mladší.
Spíš jsem pro ni jako mladší bratr.
Doufám, že se mi podaří zůstat v klidu.
Se mnou ale nebýváš nervózní.
Prostě se chovej stejně, jako když jsi se mnou.
Pak s tebou bude jednat jako se sobě rovným.
Slyšela jsem o tvém rande s Harukou.
A řekla jsem si: „Co to Ruka udělal?“
- Co se stalo? - Nebyl jsem sám sebou.
Snaž se co nejvíc.
Díky.
Fandím ti.
- Díky. - Nápodobně. Jdeme jezdit?
- Jsem připravený. - Pojďme.
SHIBUYA, TOKIO
SALÓN NUBATAMA
- Zdravím. - Tady ho máme.
- Vítej zpátky. - Díky. Jsem zpět.
- Jak to šlo na Tchaj-wanu? - Tchaj-wan byl...
MAYUMI SHINOHARAOVÁ MAJITELKA
Seznámil ses s někým?
Asi měsíc jsem tam chodil s jednou dívkou.
Po našem rozchodu jsem se přihlásil do Terrace House.
Aha.
Chtěl bych potkat někoho jedinečného.
V první epizodě jsi jel na plné obrátky.
Opravdu mě velmi zajímala.
Nebyla to láska na první pohled,
ale věřím, že city se mohou postupně vytvořit.
Snažím se všechny v domě lépe poznat.
Je tam dívka jménem Haruka. Je herečka.
Má mnohem větší zkušenosti s hraním než já a je nohama na zemi.
Máme velmi odlišné názory ohledně práce.
I když se neshodneme,
vyslechne mě a zváží můj úhel pohledu.
Dokonce i po naší debatě
mě pozvala na golf.
Je velmi upřímná,
a to mě přitahuje.
Asi má hodně životních zkušeností.
Čím víc ji poznávám, tím víc se mi líbí.
Takže Haruka je... konkrétně Haruka je...
Neustále vyslovuješ její jméno.
Hodně mě zajímá.
Kreslíš.
Haruka mi dala fotku své Corvetty, takže ji teď kreslím.
Aha, Corvette.
Je to těžké. Nikdy jsem nekreslila auto.
- Vítej zpět! - Jsem doma.
- Dnes vypadáš jinak. - Opravdu?
- Mám makeup. - Ano.
- Proto vypadám jinak. - Ano.
- Jsi moc roztomilá. - Díky.
- Ano, viděla jsem to na Instagramu. - Ano!
- Můžu si to vzít? - Kreslit auta je těžké.
Opravdu? Ale tohle vypadá úplně jako moje.
Opravdu? Když to říká majitelka, tak to beru
- Vypadá to skvěle. - Vybarvíš to?
Ano. Ale je těžké nakreslit odlesky.
Kdy jdete nakupovat?
- Podařilo se ti ji pozvat! - Ano.
- Už jsi to věděla? - Ano.
Stresoval se, jak tě má pozvat.
- Nestresoval jsem se! - Ale ano, Ruko.
Znám už svůj pracovní program.
- Opravdu? - Ano.
- Můžu se ti přizpůsobit. - Opravdu?
A co středa? To je pátého.
- Ve středu mám čas. - Dobrá, takže středa.
Kam půjdeme? Třeba do Sekaido?
Chci jít tam, kde obvykle nakupuješ.
Buď Sekaido nebo...
Tokyu Hands. To je také blízko.
Nikdy jsem nebyl v Sekaido.
- Tokyu Hands znám. - Opravdu?
Tam jsem už byl, ale v Sekaidu ne.
- Tak pojďme do Sekaido. - Výborně.
- Bude to zábava. - Ano.
- Těším se. - To se často nevidí.
- To je pravda. - Ano.
- Roztomilé. - Roztomilé.
Roztomilé.
- Torichan to nezvládá. - Ruka je tak sexy.
Je do něj zblázněná.
Nejvíce se mi na Rukovi líbí to,
že nejdříve byla veškerá pozornost upřená na něj,
poté se začala rychle vytrácet
- a nakonec skoro zmizela... - V šesté epizodě.
Ano. Myslel jsem si, že se tiše vytratí, aniž by nalezl lásku.
Opravdu jsem chtěl vidět, jak bude vadnout.
Nyní se však zlepšil a začíná na sobě pracovat.
- Protože je tak mladý... - Tak sexy.
- ...podařilo se mu velmi rychle změnit. - Tak rychlá změna.
Rychle se zbavil svých starých návyků. Nyní se už nemůže vrátit zpátky.
Krásně se zbavil své ulity.
Už ji zpátky nenasadí.
- Bylo to tak vzrušující. - Ulita je pryč!
Zasténal a vyrazil vpřed.
Myslím, že tvá gesta naznačují něco trochu jiného.
Všichni v domě jsou šťastní.
Ano.
- A to je špatně? - To je dobře!
- Kromě toho se dívky nyní spolu přátelí. - Ano, to je dobře.
Chválí Ruku, že se zachoval odvážně,
ale je tu ještě někdo jiný, kdo nevěří tomuto humbuku?
- Ne. Jako kdo? - V pořádku. Pokud není, nevadí.
Rád to proberu s diváky na sociálních sítích.
Dokonce i jako muž musím uznat, že je Ruka roztomilý.
Ano, není lepší slovo, jak ho popsat.
Je roztomilé, jak sleduje svou starší nápadnici při kreslení.
- Je to nepochybně roztomilé. - To ano.
- A jeho styl je skvělý. - To je důležité?
Je, že ano?
Ta scéna, kde Risako, která je skoro stejně stará jako on,
ho povzbuzuje, aby oslovil starší ženu...
Řekla: „Měl bys do toho jít. Prostě se s ní bav tak, jako se mnou.“
- To byla úžasná scéna. - Tak rozkošná.
- Jako z romantické komedie. - Přesně.
- Ano, jako z romantické komedie. - Roztomilé.
Rukovy city ke Kaori se mohou rozrůst a možná se jí také začne líbit.
- Kvůli něčemu se však drží zpátky. - Ano.
Ukáže se, že Kaori je dva nebo tři roky ve vztahu...
- Komplikace! - ...se starším pánem kolem 41 let.
- Z ničeho nic? - To je poutavý příběh...
- Ale Risako to zjistí. - Opravdu?
A bude na vážkách, zda má něco říci.
Jednoho dne Risako konfrontuje Kaori a řekne ji, že o tom ví.
„Jak naložíš s Rukovými city?
Měla bys ten vztah okamžitě ukončit!“
Jak tohle řekne, Ruka vejde dovnitř
a bude to vypadat, jako by Risako útočila na Kaori.
Pak začne být na Risako naštvaný.
Ale jen diváci budou vědět, co se skutečně stalo.
Takže je stále šance, že Ruka se zamiluje do Risako?
- Musí k sobě něco cítit. - Ano, líbí se mu.
- Božínku. Jsem rozpolcený. - Skvělý příběh.
Takže splní nakonec tato show vaše očekávání?
Nikdo neví, co se stane.
Shohei v opilosti opakuje jméno
- Haruky. - V jeho oblíbeném baru.
A rozhodně na ni není naštvaný.
Je tu tolik zápletek a zvratů.
Mnoho překvapení.
Nikdo vlastně neví, kdo se komu líbí.
Už zbývá jen vrátit se znovu do akce.
Jak Kenny, tak Shohei.
Kenny musí přidat.
Vidět Shoheiovu reakci na Kennyho neochotu pozvat je ven bylo k nezaplacení.
Kenny nechtěl, aby si myslely, že si s nimi zahrává.
A Shohei odpověděl: „Všechny jsou příliš krásné,
než aby braly naše snažení vážně.“
- To byla skvělá hláška. - Ano.
- Čistá pravda. - Ano.
ŠEL JSEM DO STUDIA! - KENNY
- Jsem doma. - Vítej zpět.
- Jsi tu sama? - Ano.
- Co vaříš? - Připravila jsem polévku.
- Můžu si dát? - Ano.
Díky.
Voní to hezky.
Půjdu si dát věci nahoru.
- Jsem doma. - Vítej zpět.
Už jsi večeřela?
- Dnes jsem vařila. - Opravdu?
- Chtěla jsem ti oplatit tu večeři. - Díky.
- Chtěla jsem ti tím poděkovat. - Moc se těším.
Mockrát děkuji.
Protože je venku zima, připravila jsem krémovou polévku.
Možná je trochu nevýrazná.
Vypadá to skvěle. Nemůžu se dočkat, až ochutnám.
Půjdu si odložit věci.
Dáš si k tomu chleba?
- Máš velký hlad? - Dám si.
- Koupila jsem bochník. - Super.
- Dáš si? - Posluž si a jez.
- Pustím se do toho, než to vychladne. - Díky.
- Dobrou chuť. - Doufám, že není moc nevýrazná.
- Dám ti hned vědět. - Dobře. Nemohla jsem tomu najít chuť.
Je výborná.
- Není moc slaná? - Vůbec ne.
Je skvělá.
Dám si trochu dušeného na smetaně.
Není to dušené. Je to polévka ze sójového mléka.
Tedy oficiálně.
- Základem je sójové mléko? - Ano.
- Sójové mléko? - Páni.
- Ano. - Proto to má méně výraznou chuť.
Díky za jídlo.
- Bylo to vynikající. Mockrát děkuji. - Díky.
Poslední dobou jsem byl zaneprázdněný...
takže mi unikla ta nedávná konverzace.
- Jak jsme vás zkritizovaly? - Nešetřily jsme vás.
Když mám někoho pozvat ven, váhám,
protože mám pocit, že by si mohli špatně vyložit
- moje úmysly. - A co tehdy, jak jsem pozvala tebe?
- Musel sis myslet, že k tobě něco cítím? - Ne, to se stalo přirozeně.
- Aha. - Myslím, že často až moc přemýšlím.
- A měl jsem moc práce. - Rozumím.
V červnu mám volnější rozvrh, tak bychom mohli někam vyrazit.
Všichni společně.
- Budu rád. - Dobrý nápad.
To mě znervózňuje.
- Opravdu? Znervózňuje tě to? - Z nějakého důvodu ano.
- Nejsem si jistá, o čem se s tebou bavit. - Opravdu?
Ano. Ty mě znervózňuješ nejvíc.
Není to tak, že bys mu nerozuměla...
Nevnímáš ho jako potenciálního partnera?
- Já nevím. - Myslím, že ano.
Proč to říkáš?
Není to u lidí běžné? Nebo se mýlím?
Bývám nervózní, když jsem s někým, kdo se mi líbí.
To je ošemetná otázka.
Omlouvám se.
Tohle jsem před tebou neměla říct.
Jen si myslím, že tohle je ten důvod.
- Ale nevím. - Cože?
Není to tak? Už o tom nebudu mluvit.
Nejsem si jistý, o čem se vlastně bavíme.
- Jdu do koupelny. - Dobře.
- Moje chyba. - Cože?
To já začala tuhle konverzaci,
ale nakonec mi přišlo trapné o tom mluvit.
Bylo to pro mě extrémně trapné.
Moc se omlouvám.
Neznamená to, že k němu něco cítíš?
Znamená? No...
- Víš, že mám o něj zájem, že? - Samozřejmě.
Proto... jsem v jeho přítomnosti nervózní.
- Jo. - Nechtěla jsem, abys to řekla.
- Nechtěla? - Je prostě... ještě příliš brzy.
Aha.
- Moc se omlouvám. - Dobře...
Nerozumím emocím ostatních lidí.
Jak moc velký zájem o něj máš?
No, já nevím...
Vždycky říkáš, že nevíš,
ale podle toho, jak ses vyjádřila před chvílí,
mi je jasné, že se ti líbí.
- Tak potom se mi asi líbí. - Myslím, že ano.
Myslím, že se ti líbí.
- Můžu si s ním jít promluvit? - S kým?
- S Kennym. - Samozřejmě.
Já nevím. Může to působit trapně.
- Proč? - Já nevím... Já...
Může si myslet, že jsem do něj opravdu zblázněná.
To si asi myslí.
- Opravdu tě to tak vytočilo? - Ano, opravdu.
Kdybych nechtěla,
aby někdo mluvil o mých citech tímto způsobem, tak...
Lidé obvykle takovéto věci neříkají bez přemýšlení.
Nedokážu si ani představit, že bych takto mluvila o tvých citech.
Kdybych to věděla, nikdy bych to neřekla...
takovým způsobem.
Já bych nikdy nemluvila za někoho druhého.
Taková prostě jsem.
- Taková prostě jsi. - Ano.
Půjdu si s ním promluvit.
- Ano? - Můžu dál?
Jo.
- Mám pocit, jako bych tu byla poprvé. - Opravdu?
Tohle bude asi podruhé.
Co se děje?
Takže, já...
Co?
Co se stalo?
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020